Infrastuktur

Bygningsmasse
//Overfylte bygg// En ny type undervisning krever en ny måte å organisere både skoledagen på og den fysiske inndelingen av skolen på. Problemet er at vi i dag sliter med gamle skolebygg, som ikke lett lar seg omgjøres for å tilfredsstille dagens behov, når det gjelder rominndeling. Skolebyggene er heller ikke bygget i forhold til den elevmassen vi har. Rammene bygget var planlagt for er oversteget for lenge siden. Fra statlig og fylkeskommunalt hold er det liten villighet til å legge inn de summene som trengs til ombygging eller tilbygg. Elevene har krav på utdanning og fylket må gi dem et tilbud. Elever presses derfor inn i allerede overfylte bygg. Dette fører igjen til at undervisningen blir lidende under rommangel og minimal fleksibilitet og spontanitet, når det gjelder rombruk. Enkelte skoler har ett rombelegg på 95% og er samtidig avhengige av å ha klasser ute i bedrift til enhver tid for å få plass til alle. Med et så lite spillerom, sier det seg selv at det er umulig å drive undervisning som ønsket.

//Nytenkning omkring rombruk// Ombygging er vanskelig og det tvinger frem nye måter å bruke rommene på. Tradisjonelt har en fordelt klassene inn i spesifikke rom. Nå kan en i perioder si, at rommene tilbyr forskjellige fag og at elevene selv velger hvor de vil gå. Lærerkompetansen finnes selvsagt på de faggitte rommene. Ettersom lærerne mer vil fungere som veiledere, er det ikke noe problem å ha elever fra forskjellige nivå i samme rom. En må her legge en plan slik at de ulike aktivitetene fordeles i for eksempel stille sone, samhandlingsrom og forelesningsrom. Etterhvert som flere elever kommer med bærbare pcer kan også vestibyle og ganger utnyttes ved små grep. Dette kan bli arbeidssoner som elevene vil trives i.

//Møblemang// Gamle bygg inneholder ofte gamle møbler. Slik er det i norsk skole. De fleste trestolene er etterhvert byttet ut med ny plastikk, men pultene er de samme. Rent ergonomisk er møblemantet uegnet for tenåringer i vekst. De er også uegnet i forhold til ny undervisningsmetodikk. Pultene er små, har feil høyde og stolene mangler fleksibilitet. En utstrakt bruk av pc, nå både hjemme og på skolen vil øke omfanget av musearm, dårlige skuldre og nakkeplager. Her kreves strakstiltak.

Timeplan
//Fleksibel timeplan// Rent timeplanmessig drives skolene i hovedsak tradisjonelt. En vanlig timeplan har 45 eller 90 minutters bolker med friminutt mellom. Enkelte skoler har gjort forsøk med blokklegging, midtime og andre delvis fleksible løsninger. En skole som skal drive undervisning 2.0 krever derimot full fleksibilitet for å kunne benytte alle mulighetene som ligger i begrepet. Elevenes læringsstil, samarbeidsmetodikk og egen oppsatte tidsplan i forhold til fagarbeid, blir det styrende i innlæringsfasen. Timeplanen må legges etter dette. Eleven skal ikke lengre presses til å lære spesifikke ting til spesifikke tider. Den tid er forbi.

//Hvordan bør timeplanen se ut?// Hvordan en timeplan kan se ut i skole 2.0 finnes det nok mange forslag til. Noen vil kanskje hevde at start og slutt punkt er timeplan nok. Her gjelder det å skaffe seg oversikt over ordninger som allerede er utprøvd, og tørre å satse på nye. En ide vil være å gi elevene mer "fri" tid til samarbeid og individuelt arbeid, for så å tilby fagforum, diskusjonsforum og praktisk arbeid til faste oppsatte tider. Mye vil være obligatorisk, noe ikke. Det er så opp til elevene å planlegge uken i forhold til hva som tilbys og hva de vet må gjøres. Dette er ekte ansvar for egen læring.

//Ytre rammer som hindrer// Ut fra vår erfaring bruker elevene gjennomsnittlig lite tid på lekser. Dette i kombinasjon med kort skoledag, gir ikke ønskelig faglig resultat. I undervisning 2.0 ser en for seg en utviding av skoledagen kombinert med en mer fleksibel skoledag. Grunnet busstilbud ut til bygder rundt, kan derimot ikke skolen endre sine start- og sluttpunkt slik de ønsker. En endring vil føre til at enkelte elever vil måtte vente i flere timer på bussen hjem. Dette i tillegg til lang skolevei gir noen elever lange dager. Kompleksiteten bak busselskapenes planlegging av busstilbudene i forhold til andre transporttilbud som båt, fly og tog er forstålig. Sett fra skolens side er det derimot uakseptabelt at et transportselskap skal få hindre skoleutvikling på den måten. Her burde fylkeskommunene der dette gjelder, vært inne for lenge siden og satt føringer.

Teknologisk utstyr
//Maskinparken// Undervisning krever selvsagt et trådløst velfungerende nettverk, samt en reservepark av PC`er, om elev eller lærer maskiner skulle "krasje" eller gå tapt. Uten et slikt system vil det være umulig for elevene å drive nettverksbasert samarbeid og innlæring. Det vil også være umulig for lærer å planlegge undervisning2.0 om en ikke kan være sikker på at elevene har en maskin og en nettilgang som fungerer. Det er også viktig at maskinene som elevene får, faktisk takler de programmene og den påkjenningen det er å være elevmaskin i 3 år. Særlig med hensyn til programvare, er det viktig at maskinene kommer ferdig innstallert med office pakken, muligheter for å vise og redigere film og bilder. Det bør selvsagt også være mulig for elevene å legge til kamera og laste ned program som skype og msn ettersom dette vil være en del av læringsverktøyet deres. Selv om alle nå har egne maskiner bør klasserommene i tillegg være utstyrt med projektorer og e-tavle.

//Tyverisikring// For å kunne oppbevare maskinene sikkert. Må låsbare skap kjøpes inn og fordeles til hver elev. Låser bør følge med for å sikre at ikke skap blir stående åpne. Selv om en har skap vil bevegelsesfriheten til elevene bli mindre. Elevene har ikke muligheten til å låse inn maskinen i hvert friminutt ettersom de kan befinne seg i et annet bygg enn sitt tildelte skap. For å hindre stjeling må en derfor være i nærheten av maskinen. Et skap vil likevel bedre situasjonen.

//Drifting// Store mengder med teknisk utstyr vil være bortkastet om ikke en har personell til å drifte det. Datamaskiner som krasjer, et internett som faller bort, samt hjelpemidler som prosjektorer som ikke reagerer, kan føre til at undervisningen stanser opp eller forstyrres. Dette krever kompetente systemansvalige, og de trenger ekstra ressurser fra skoleeier. Å ta disse økte utgiftene fra lønnsbudsjettet på skolen, vil føre til et dårligere pedagogisk tilbud enn vi ønsker. Driftsenheten bør i tillegg få et egnet rom de kan jobbe effektivt på, samt et rom som ivaretar sikring av det verdifulle utstyret. Får en til dette, vil en øke det pedagogiske utbyttet av IKT i undervisningen.