Elevene

Hvem er våre elever?
Vi har ikke gjennomført en formell undersøkelse for å kartlegge hvem elevgruppen vår er. Vi vil ut fra vår egen erfaring fra skolen, beskrive våre elever. Ser vi på hele skolen under ett, kan vi ikke lage //en// gruppebeskrivelse av elevene. Alle er forskjellige og trenger ulike opplæringsmetoder. Dette gir oss alt for mange utfordringer i hverdagen, til at vi føler at vi utfører denne delen av jobben vår på en god nok måte.

//Selv om vi ikke ønsker å sette elevene i båser, velger vi å beskrive to hovedgrupper av elever://

//-vil-// Mange av elevene tilhører gruppen som ønsker å gå på skole, eller ser at det er nødvendig for videre studier og arbeidsliv, og yter en viss innsats der etter. Denne gruppen er i stand til å ta ansvar for egen læring, er lettere å motivere til økt innsats og er villige til å gi konstruktiv tilbakemelding på den jobben vi lærere gjør. Mange av disse elevene mestrer skolehverdagen godt.

//-vil ikke-// Alle skal ta videregående utdanning. Vi får derfor en del elever, i stigende omfang, som ikke er modne nok til å forstå hvorfor de går på skolen. Mange har gode evner, men får ikke brukt de i skolesamfunnet. Stor uro i klasserommet, manglende deltakelse, stort fravær og ikke akeptert oppførsel er daglig kost. Samtidig som dette er hverdagen vår, skal vi lærere se til at dette ikke skal gå ut over de andre elevene.

**Hva får elevene igjen for undervisning2.0?**
De fleste elevene har ikke tanker om hva undervisning2.0 er, men de vet at det er "noe" som mangler i skolen. Skolen er bare noe en gjør, noe som ikke kan velges vekk. Slik vil det nok fortsette å være. Derfor er det nødvendig å forklare elevene meningen med alt de gjør. Vi må fokusere på hvorfor de går på skolen! Hva de skal lære, hvorfor eller til hva det skal brukes. Vi må få elevene til å reflektere over læringsprosessen og få fram hvordan de utvikler seg. Livet er en skole, mer eller mindre satt i system. Skolen er ett av disse systemene. Vi tenker at ved å fokusere på læring i alle livets situasjoner, trenger ikke skolen bli så avlegs og spesiell som noen opplever den i dag.


 * //Elevene tilegner seg kunnskap//**

I dag foregår mye av opplæringen som kunnskapsformidling fra lærer til elev. Til nå har læreboken vært enestående og et must i skolen, supplert med kopier av diverse artikler og annet bokmateriell. Alt dette utvalgt av lærer. Elevene skal lese tildels store mengder tekster, og i tillegg har nok læreren fortalt mye av det som står i disse tekstene. Effekten av denne typen formidling gir ofte en kortvarig kunnskap, men kan selvfølgelig danne grunnlaget for å forstå sammenhenger, som gjør at eleven utvikler seg. Mange elever liker fortsatt denne undervisningsformen, fordi den stiller lite krav til flinke elever. De blir fortalt hva de skal kunne, og følger derfor med i timen. For de som ikke følger med er dette helt bortkastet tid.

Ved å bruke undervisnings2.0 får eleven mye større ansvar og større arbeidsbyrde, fordi de må ut å lete etter kunnskap, for så å anvende metoder for å gjøre den til sin. De er ikke lenger passive mottakere, men må utforske og bruke kilder fra:
 * internett
 * læreboken
 * nærsamfunnet

Læreboken er ikke lenger en nødvendighet, men kan være en supplering. Internett vil uten tvil være hovedkilden til både innhenting, bearbeiding, skaping og publisering i undervisning2.0. Om ikke alt ligger ute i det åpne nettsamfunnet, vil eleven finne interaktive ressurser på læringsplattformen. Elevene vil få mindre tradisjonelle tekster og mer web-basert informasjon, der internett brukes effektivt. En viss kontakt med lokalt næringsliv vil være svært aktuelt i en del fag. Slikt samarbeid og deltakelse på diverse arrangementer og messer vil gjøre elevene mer virkelighetsorienterte.

//**Elevene bruker kunnskap og reflekterer over nytteverdi og utviklingsmuligheter**//

I undervisning2.0 vil elevene få mulighet til å bruke kunnskapen sin til noe. Slik det er i dag, har elevene kun vist kunnskapen sin til læreren. Av og til også til medelever. I Web2.0 teknologien finnes det nå så mange muligheter for å kunne få vist sin kunnskap til den store verden. Her kan nevnes
 * en filmsnutt lagt ut på youtube
 * en åpen wiki
 * et åpent tankekart
 * personlige åpne blogger
 * publisering av presentasjoner

En kan lett se hva andre har gjort, gi tilbakemeldinger til disse og samtidig få tilbakemeldinger på egen produsert kunnskap. Tilbakemeldingene kommer altså fra mange andre aktører enn bare ens egen lærer. Her kan en også organisatorisk legge opp til samarbeid på tvers av skoler, slik at elevene kan få utvidet samarbeidsfeltet sitt. Elevene får anledning til, i skoletiden, å bruke moderne sosial software, for å skaffe seg samarbeidspartnere for faglig utveksling. Alt dette tror vi vil gjøre noe med elevene. Det å skulle prestere noe som kanskje alle kan se, stiller krav til innhold og nytteverdi. Økt behov for å yte noe bra, og større forståelse for at kunnskap er nødvendig for å utvikle seg, er det vi tror vi kan få se fra elevene.

Elevene må få samfunnsrelevant faglig innspill som utgangpunkt for refleksjon. Foreløpig er podkastarkivet hos nyhetskanalene viktige bidragsytere. Etterhvert som andre aktører også kommer med sine bidrag (forhåpentligvis like lett tilgjengelig) blir dette gode ressurser og vil gi elevene sanne eller virkelighetsnære eksempler. Dette igjen kan skape interesse hos elevene til å følge med på samfunnsutviklingen, og samtidig legge grunnlag for at eleven blir en aktiv deltaker.


 * //Er våre elever modne nok til å mestre disse utfordringene?//**

Det finnes noen elevtapere i skolen. De har enten fullført, sluttet eller de har fullført uten fullverdig vitnemål. Mange av disse hører hjemme i //-vil ikke-// gruppen. Spesielt disse elevene tror vi har mye å hente av undervisning2.0. Her blir det mer fokus på hvorfor og moderne metodebruk som kan vekke interesse hos eleven. Samtidig blir det en stor utfordring for denne eleven til å ta ansvar og gjøre noe. Her kommer læreren inn som en utrolig viktig støttespiller, i veiledning, oppmuntring og individuellt tilpasset opplæring. Klare og tydelige krav, slik at eleven vet hva som må til og blir styrt underveis i læringsprosessen.

//-vil-// eleven klarer seg godt i skolen. Vi mener likevel at disse elevene vil ha store muligheter for faglig vekst ved å bli utfordret på faktisk å finne frem til kunnskap. Dette må de gjøre i videre utdanning og arbeidsliv. Gode arbeidsvaner må innlæres tidlig og utviklingen av refleksjonsevne er tidkrevende. Denne //-vil-//eleven trenger å bli mer utfordret til kreativt arbeid og utfordret på å yte, ikke bare ta imot.

Gjennom denne nye undervisningsformen får elevene mer alenetid med lærerne. Tiden til kunnskapsformidling i klasserommet blir betraktelig redusert, og denne tiden vil nå bli tildelt den enkelte elev. I tillegg vil elevene i mye større grad bruke hverandre og eksterne personer som informasjon-, diskusjon- og veildningspartner. Det åpnes også for ny nettbasert kommunikasjon utenom skoletiden, der eleven kan få tak i både lærere og samarbeidspartnere.

Det er selvfølgelig en utfordring for de faglig svake elevene å skulle eksponere seg for hele verden. Her må en finne løsninger, der vi tror samarbeid blir stikkord. For å komme over den første terskelen og dempe personfokuset, kan en starte med gruppepublisering. Etterhvert også få inn personlig publisering som en nødvendighet. Dette blir en modningsprosess, som selvfølgelig må tilpasses den enkelte elev. Vi må hjelpe elevene å utvikle en delingskultur, der det å gi blir like viktig som å få. Overbevise elevene om nytteverdien av deling, at dersom alle forteller alle hva de har lært, blir alle klokere.

Denne undervisningsformen, der elevene gis mulighet til å benytte mange forskjellige hjelpemidler og samtidig tildels fri bruk av internett, er risikabel. Det krever økt fokus på effektiv tidsbruk, og opplæring i bruken av internett. Eleven må rettledes og styres. Vi har tro på at den åpne vedvarende dialogen mellom lærer og elev om dette temaet, er svært viktig. I tillegg har vi tro på at ved å åpne opp for sosiale software, i stedet for å stenge de ned, vil elevene lære å utnytte verktøyene til også å omfatte fagdiskusjoner og delingsplasser. Som en tidsbesparelse, og for å hjelpe eleven til oversikt, kan elevene lære å opprette sin egen netvibes, der nyheter og endringer kommer til dem, utan at de må ut for å finne de. Dette kan være en svært nyttig ressurs, men en må også være klar over baksiden. Siden elevene da til enhver tid får oppdateringer inn, kan en lett bli "avhengig" av å sjekke opplysningene straks. At elevene da har et bevisst forhold til hva de fyller netvibesen sin med, er viktig, og bør diskuteres i gruppen på forhånd.

For noen vil informasjonsmengden og verktøybruken bli overveldende og kanskje uoversiktlig. Her er det viktig at lærerne holder fokus og hjelper eleven med struktur. Vi ser også at elevene kan oppleve denne arbeidsformen som avslørende, og ikke kan bidra med aktiv deltakelse, fordi de mangler nett hjemme. Dette skillet i elevflokken må vi være oppmerksomme på, slik at ingen elev opplever at internett hjemme er et krav for å gå på skolen.

Vi tror elevene våre er modne nok til å ta fatt på denne læringsmetoden. Skal de lykkes er eleven avhengig av opplæring, klare rammer, tilbakemeldinger, underveisvurdering og grundige sluttevalueringer.