Ledelsen

=Ledelsen, ikke en bremsekloss men en pådriver!=

Visjon
Skolen trenger en visjon for hele sin virksomhet. Denne må gjøres kjent, bli akseptert og fulgt. Ut fra denne visjonen må skolen legge langsiktige planer, detaljert for den enkelte aktør på arbeidsplassen.

//Planarbeid// Det er viktig at skolens ledelse analyserer hva Skole2.0 er og hvilke konsekvenser dette medfører på egen arbeidsplass. De må i større grad arbeide etter planer, der hovedfokus er målsetting, måloppnåelse, endring og tilpassning. Skole 2.0 baserer seg på en helt annerledes arbeidsmetodikk og læringssyn enn det som generelt finnes i den norske skolen i dag. Av den grunn vil skolen som organisasjon få store utfordringer. Det vil bli stilt større krav også til ledelsen om langsiktige strategiplaner for den fremtidige skole, planer som er under stadig endring. For å få dette til er det viktig at ledelsen har nær kontakt med samfunnsutviklingen, lærerne som har den daglige kontakten med elevene og utviklingen innenfor informasjonsteknologien og web2.0.
 * Hvordan påvirker skole2.0 ledelsen og andre aktører i skolesamfunnet?
 * Hvor står vi i dag?
 * Hva er vi gode på, og hva mangler vi kompetanse på?
 * Hvor går veien videre?
 * Hvilke mål setter vi for hvem?
 * Hvordan og hvem analyserer måloppnåelsen?

Her er det nok å ta tak i. Analysere, sette mål og rydde opp, både i egne rekker og skolesamfunnet generelt. Avstanden fra lærer til ledelse er stor. Når tok ledelsen seg tid til å diskutere hva de driver med og hvorfor de velger å gjøre det slik. På samme måte kan en stille spørsmålet til lærerstaben. Når var det sist en fornuftig debatt om den enkelte lærers undervisning sett i forhold til samfunnet vi lever i. Det er mangel på refleksjonstid og en felles forståelse av hvor veien går, både i ledelsen og i kollegiet. Det er ikke mangel på tid, men det er mangel på organisert samarbeid, og vi tror at det er mange som savner dette i skolen. Vi har tro på at alle aktørene i skolesamfunnet aksepterer en endring når de har sett forståelsen av hvorfor, at det er viktig og nødvendig for å gå videre mot en bedre skole.

Ledelsen kan ikke alene legge føringer for hva skole 2.0 er og hvordan skolen skal komme dit. Det er viktig at lærerne er med. Vi vet at det er blant lærerne kompetansen og utprøvingen av undervisning 2.0 foregår. På grunnlag av utprøvinger i klasserommet vil de ha en større forståelse for hva en trenger å endre på. Ved å få tillatelse til å drive utprøvinger også i stor skala (ett klassetrinn) vil de skaffe seg eierskap til, og større forståelse for hva som må gjøres av endringer. Et slikt større prosjekt kan også være med på å skape større forståelse blant kollegiet for at endring er nødvendig, ettersom det baserer seg på praktisk utprøving i et kjent miljø. De kan da være med på å forme en skole 2.0 som kanskje ville ha sett annerledes ut om ledelsen hadde tatt tak i det fra et teoretisk ståsted. Det bør være lov å stille seg kritisk til om lederne i dagens skole har den kompetansen som trengs til å stake ut kursen mot skole 2.0.

Tenk nytt!
Vi trenger en skoleledelse som ikke er redd for endring. Vi trenger ledere som ser nødvendigheten av endring, for å skape utvikling og vekst i skolen. Samtidig skal de ta vare på det som fungerer, ta hensyn til elevene og utvikle lærerne. Alt dette skal gjøres innenfor rammer som skoleeier gir. Her blir utfordringene mange, og det er helt nødvendig med en rekke upopulære avgjørelser. I denne sammenhengen er det viktig med god informasjon om hvorfor noe skal endres. På samme måten som at elevene er en sammensatt gruppe med ulike ønsker og meninger, er lærerstanden også slik. Siden uenigheten innad blandt lærerne er tildels stor, er det derfor viktig med en god ledelse som kan ta de rette avgjørelsene, men aldri uten klar og tydelig informasjon.

Endringsvilje til å drive annerledes må også ledelsen stile til seg selv. De kan ikke stille krav til en omstrukturering hos lærere og elever uten selv å ta til seg noe av det nye. De bør vise at også de prøver ut nye arbeidsmetoder. Kanskje det er på tide med fokusering på teamarbeid og landskapsstruktur? Ved en radikal endring av arbeidsmetodikk vil nok også ledelsen føle at arbeidsmetoden kan virke fremmed og at den er med på å vanskliggjøre arbeidet i forhold til "gamlemåten". Om så skjer, kan dette føre til at ledelsen får en større forståelse ovenfor de grupperingene i skolen som synes omstillingen er vanskelig.

Still krav!
Som lærere i skolen opplever vi sjelde at det blir stilt krav til det arbeidet vi gjør. Ingen kontrollerer at vi gjør det vi skal og hvordan det gjøres. Så langt har vår undervisning vært preget av en enorm frihet og profesjonalitet som er prisgitt eleven som sitter i klasserommet. Det blir elevens eget ansvar å ta tak i problemene og gå videre med de, uten at vi ser at elevene har store muligheter for å nå frem. Fremtidens skole har åpne klasserom. Det blir åpne diskusjoner på nett om enkeltlærere. Evalueringer som læreren har gjort, eller ikke har gjort, kan legges ut offentlig. Undervisningsopplegg som læreren lager kan publiseres og evalueres der ute. Lærernes feil og manglende evner, vil få stor fokus.

Hva ønsker ledelsen å gjør med dette? Skal ledelsen stille krav til sine ansatte, der kontroll er en naturlig del? Ønsker skolen at debatten om "udugelige" lærere skal være en offentlig debatt, eller bør ledelsen rydde i egne rekker for å unngå dette? Vil ledelsen stille krav og legge til rette for at alle lærerne utvikler seg faglig og pedagogisk, og duger i den jobben de er satt til? Tiltak må selvsagt iverksettes for de som faller bak og som ikke klarer å følge med i utviklingen, men skal en tillate at noen gir opp, ikke vil, eller ikke klarer?

Vi ønsker en ledelse som stiller krav til sine ansatte. Krav til god undervisning, planarbeid og karaktersetting.

Skolen har i en årrekke forsømt sine ansatte når det gjelder å følge med på utviklingen. Samfunnsutviklingen har gått raskt, teknologien har løpt fra oss for lenge siden, mens skolen har holdt fast ved blyant, papir, kritt og kopimaskin. Skolen har vist liten vilje til å skaffe moderne hjelpemiddler. Lærerne har blitt kurset i noen grad, men det blir misslykket når rammebetingelser og infrastruktur ikke samsvarer med opplæringen en har fått. Vi forstår derfor at det å stille krav til lærerne i dag, kan bli både urettferdig og misslykket. Her må ledelsen være forsiktig, samtidig som dette ikke kan være et hinder for videre utvikling.

Ledelsen må også stille krav til sine arbeidsgivere, -fylket og stat. De må ha vilje til å kjempe for bedret infrastruktur og økonomiske rammer som gjør det mulig å teste ut og iverksette de endringene som må til. Innenfor budsjettene som skolene får i dag, vil det være en umulig oppgave å endre skolenes infrastruktur slik det er ønskelig. I tillegg finnes regler og lover innenfor skoleverket som ikke er oppdatert i forhold til den type undervisning en ønsker å drive. En risikerer derfor å gjøre endringer som kanskje ikke er tillatt i forhold til eksamen og inndeling av læringsgrupper. Mange skoler sliter også med rammebetingelser som settes av andre aktører enn de som direkte har med skolesystemet å gjøre. Busstilgang for elever som kommer langveis fra kan være en stopper for å endre lengden på skoledagen. Dette er også noe en må ta tak i om en ønsker at skolen skal få utvikle seg slik den ønsker. Det bør være unødvendig at slike hindringer er med på å stoppe en etterlengtet og nødvendig utvikling.

Å stille krav fører til at muligheter åpnes!
Ledelsen må bli flinkere til å se det gode arbeidet som enkelte lærere gjør i sine klasserom for å nå undervisning2.0. De må involvere seg aktivt i det som skjer, lytte og ta til seg lærdom. Ideer som mange av disse lærerne ønsker å sette ut i livet, bør en vurdere kontinuerlig og sterkt vurdere å sette i gang. Det er ved utprøving ved egen skole at ledelsen vil kunne få best mulig kunnskap om de mulighetene som er tilstede ved skolen, selv under stramme rammebetingelser og gammel infrastruktur.

Ledelsen bør stille krav om at det opprettes kurssentere for lærere og skoleledere, med profesjonelle kursholdere. Her kunne det blitt tilbudt kurs innenfor diverse temaer og på forskjellige nivåer. Kursene kan være både nettbaserte og/eller ved oppmøte. Uansett bør kursene være ledet av dyktige personer innenfor web2.0 og pedagogisk bruk av IKT i undervisningen. Enkelte kurs på lavere nivå, må være obligatoriske. Alle kurs må resultere i kursbevis eller studiepoeng. Muligheten for å samle kurskompetanse i kurssenteret sin portal burde vært mulig. En vil på denne måten også få oversikt over hvor kompetente lærerne på skolen er i bruken av nye verktøy og eventuelt hvor ivrige de er på å lære.

Ettersom undervisningen endrer seg og skolen blir annerledes enn før, vil krav til det å arbeide som team og det og lede og støtte ved hjelp coaching bli temaer som ledelsen må ha kunnskap om. Det er en selvvfølgelighet at også de må oppgradere sin IKT kompetanse. Når det gjelder fremtidig rekruttering til ledelsen i skolen, bør god kompetanse innen IKT, samarbeidsevne, kommunikasjonsevne, endringsvilje og nytenkning være grunnleggende for om en person blir ansatt eller ikke. Lang erfaring innenfor skoleverket, er kanskje ikke den kompetansen en trenger lengre.

Når ledelsen velger å satse på noe så omveltende og stort som skole2.0, må noe annet vike. En kan ikke som leder kreve at lærerne skal fokusere på alle prosjekter som en tidligere har startet på og samtidig tro at de skal kunne gjøre en bra jobb på alle områder. Det vil være ledelsens oppgave å videreformidle til sine ansatte hvilke oppgaver det er greit å tone ned, og hvilke oppgaver en bør prioritere. Dette har igjen med tydelig ledelse å gjøre. Samtidig som det skaper en trygghet for den ansatte i det å vite hva som kreves av en.

Det må også nevnes at fylket og stat må gi skoleledelsene mulighet til å drive skole slik de faktisk blir pålagt. Til dette krever det mer enn fine ord fra Stortingets representanter og velvilje hos lærere og ledelse. Det trengs penger. De økonomiske rammene for bygningsmasse, teknisk utstyr, og prosjekter må økes om en ønsker å ta igjen den teknologiske utviklingen i samfunnet.